PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
I tento týden přivítejme herečku Mei Naganovou.
- Meichan! - Díky za pozvání.
Moc ti to sluší.
Jaký je tvůj dojem po minulém týdnu?
Nemůžu se dočkat, až se něco dozvím o novém šéfovi.
Co bys udělala, kdybys ho zítra potkala?
- Vysmála bych se mu. - „Řekni,
kterou část tváře mám oholenou.“
Řekla bys mu: „Přímo tahle!“
Kdykoli se objeví na obrazovce, mohla by hrát hudba.
A pomalu bychom zaostřili na kotlety.
- Prosím, ne! - Máš pravdu. To bychom neměli.
- Souhlasím s Mei. - To nikdo nechce.
Omlouvám se, že se to tak vymklo.
- O tom náš pořad není. - O to tu nejde.
Nezaměřujeme se na hladce oholené tváře?
Ne, určitě ne.
Už teď jsme tím strávili příliš času.
To bylo rychlé.
Vivi minulý týden při rozhovoru s ostatními zmínila,
- že stále k Ryoovi něco cítí. - Nepochopitelné.
Myslím, že se ještě uvidíme.
Tak to cítím.
Znamená to,
že jsou v kontaktu a schází se soukromě?
Možná jsme je měli víc sledovat.
Zajímavé. To je ambiciózní teorie.
- Určitě se vídají. - Taky si myslím.
Doufala jsem, že Ryo má jisté hranice.
Myslíte, že si Ryoův tým stěžoval, že byl v televizi?
Neřekl bych. Podle mého se snaží udržet si image.
Má spoustu fanynek.
Bojí se, že jako zadaný by odradil fanynky.
Takže to „zahrál na Kennyho“.
- To je pravda. - Že?
Nechal se vášnivě líbat za dohledu kamer.
Vážně uvěříme, že by přerušili kontakt,
když už je nikdo nenatáčí?
- Nemají k tomu důvod. - Souhlasím.
Takže spolu chodí, jen to nikde neoznámili.
Můžeme tuhle část už uzavřít?
Ohlásím řádně tato zjištění.
Myslím tím na sociální sítě.
- Našim jménem? - Ano.
- Rozlouskli jsme to. - Děje se něco podezřelého.
- Ano. - Zahrnu to do hlášení.
- Výborně. - Díky.
A dále tu máme...
- Hanu. - Ano, Hanu.
- Nezapomínejte na ni! - Oni...
- Skvěle se bavili na trampolínách. - A přesto...
Kai Hanu nijak nepřitahuje.
Možná půjde po šéfovi.
- Jsem podnikatel. - Páni!
Oficiálně se tomu říká zprostředkování rezignací.
Tento týden ho poznáme blíž.
Nosí masku, ale ta brzo vypelichá.
„Vypelichá“? Nemohl jsi použít jiné slovo?
Až se zbaví vnější vrstvy, začne to být zajímavé.
Celou dobu měl červené tváře.
- Nemyslím, že je zlý. - Určitě není záporák.
- Přesně tak. - Nepůsobí jako potížista.
Vyjednává výpovědi jiných lidí.
Díky bohu, že Emika a Tupas... dnes odejdou.
Řekl jsi: „Díky bohu“?
Odejdou, a až se to stane,
přivítáme dva nové obyvatele. Budou velké změny.
- Ano. - Masový exodus.
Stejně tak končí i Mei.
- Ano. - Chceš se vídat s jinými lidmi, že?
- No samozřejmě, ne? - Nemůžu se dočkat.
- Co nejdřív? - Rychle, do toho.
Je to hromadná stížnost na mou osobu?
- Říká: „Zmlkni!“ - To je ošklivé.
- Je skvělý, že? - Ano, pan Bezlepkový.
Jo, už se těšíme.
Pan Suši ze Šibuji.
- Byly ty palačinky z rýžové mouky? - Asi jo.
Připravili speciální bezlepkovou porci.
Měl z toho takovou radost, že si trochu nechal v puse.
Proto měl tak plné tváře?
Přesně. Něco si tam nechal, aby si mohl dát v pokoji.
- Kdo tohle dělá? - Křečci.
34. TÝDEN
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
KAUZA LAHVÁČ
Vypadá to výborně.
Pane Toshiyuki... Nečekala jsem, že umíte hot pot.
To si piš, že umím.
- Výborné. - Vážně super.
- Mňam.
Ahoj, vítejte doma!
- Jsem doma. - Vítejte doma.
- Co máte dobrého?
Vítejte doma.
- Jsme doma. - Máte hlad?
- Umírám hlady. - Hrozně.
Vážně,
Natáčela jsem naše poslední přivítání.
- Nemohla jsem se přestat usmívat. - Máme hot pot.
Prones přípitek, Tupasi.
Jsem rád, že jsme se seznámili.
Měli bychom se vídat dál i po našem stěhování.
- Ano. - Platí.
Tohle není loučení.
Brzy se zase uvidíme.
- Na zdraví! - Na zdraví!
Rád jsem vás všechny poznal.
- Nápodobně. - Nápodobně.
Takže odjíždíte zítra v 8:00?
- Asi ano. - V 8:00?
- Ano, musím brzy do práce. - Dobře.
Už sis zvyknul v domě, šéfe?
- Ano. - To bylo rychlé!
- Chceš chodit na schůzky? - Jo.
- Takže se těšíš na nováčky. - Jasně.
Těším se, až je poznám.
Tohle neříkej. Ještě jsme tady.
Pravda.
Nikdy nevíš. Jiskra může přeskočit i dnes večer.
To je určitě možné.
Vážně se mi líbí.
Slyšíš to?
Neopovažuj se.
Mám 170 cm. Ale když si vezmu podpatky, vypadám vyšší.
Opravdu?
- Podle mě je 170 cm ideální výška. - Myslíš?
Chceš jít pak do herny?
To je dobré místo na začátek, nemyslíš?
- Nezkoušej to. - „Nezkoušej to.“
- Myslí to vážně.
- Řekl to hezky, ale myslí to vážně. - Smrtelně.
- „Nezkoušej to.“ - „Nezkoušej to.“
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Dobré ráno.
Máš to?
To bylo nebezpečné.
Myslela jsem, že je to můj konec.
- Máte všechno? - Prosím? Jo.
Kde jsi to vzala?
V pravé kapse.
Děkuju.
Proč jsi to podepsal, Tupasi?
Nedává to smysl.
Taky mi to přišlo divné.
- Říkal jsem si: „Ale já taky odcházím.“ - Nebyla jsem si jistá,
ale čím víc podpisů, tím lépe.
Na čtyři měsíce tady nikdy nezapomenu.
Díky za celý měsíc.
Děkuji.
Dobře se o Emiku starej.
- Jistě. - Dobře.
Jestli jí ublížíš, najdu si tě
a zvalchuju tě.
DÍKY. - EMIKA
Půjdeme?
TOHLE NENÍ LOUČENÍ. DÍKY. - TUPAS
- Opatrujte se. - Díky.
- Díky.
Díky, že jsi naslouchala.
Tohle se mi nelíbí.
Musíme jít na večeři, třeba zítra.
Hodně štěstí, ve všem.
- Děkuju. - Já děkuju tobě.
Tohle se mi nelíbí.
- Ale vážně, díky. - Brzy se uvidíme.
- Pokusím se. - Zavolej, kdyby něco.
Jsem tak smutná!
- Díky. - Zavolej kdykoli.
Brzy se uvidíme.
Opatrujte se.
Díky.
Uvidíme se brzy.
- Díky. - Mějte se.
Hodně štěstí.
A zbyli čtyři...
- Vzpomínáš, jak jsme plánovali schůzku? - Ano.
- Kdy budeš mít čas? - Aha!
Já myslela, že to byla jen sranda.
- Sranda? - Rozhodně ne.
Myslela jsem, že mám slyšiny.
Chtěl bys tento nebo příští týden?
Tento týden bych mohl jen dnes.
To je klika, mám čas...
- Máme štěstí? - Půjde to.
Naštěstí to půjde.
- Ano, ale nejsem připravená. - Aha.
Půjdeme dnes.
Pokud ti to vyhovuje.
- Zkusím se do té doby uklidnit. - Výborně.
Zarezervuji stůl v jedné skvělé restauraci.
Super.
Těším se.
Mám potom práci, takže si půjdu schrupnout.
- V noci jsem nemohla spát. - Nemáš focení?
Jo.
Půjdu se připravit...
- Taky si jdeš lehnout? - Ne, půjdu ven.
- Odpad patří sem? - Prosím?
Ano, to je odpad.
- Díky. - Za málo.
Ty nejíš sýr?
Snažím se vyhýbat kaseinu.
Myslím, že se tomu tak říká.
Je to protein v mléce. Slyšela jsi o tom?
- Jo. - Ta věc...
Prý to není dobré pro zažívání.
- Aha. - No jo.
- Proto piješ sójové mléko? - Ano.
Mně sójové mléko nedělá dobře na žaludek.
- Nepiju to moc často. - Takže sóju nemůžeš?
Sójové mléko nepiju.
- Je mi z toho zle. - Fakt?
Jo, to sójové mléko dělá...
Neměl jsem příležitost si s tebou popovídat.
- To je pravda. - Pojďme na večeři.
- Večeři? - Jo.
Dobře, jasně.
Tak půjdeme.
Promiň, na takové pozvání nejsem zvyklá.
- Půjdeme na večeři. - Jasně.
Co třeba v pondělí?
- Příští? - Jo.
- To mi vyhovuje. - Dobře.
- Jde to rychle. - Jo, proč by ne?
- Třeba odpoledne nebo večer? - Fajn.
- Jasně. - Kdy ti to vyhovuje?
Nechci být pryč dlouho do noci.
Musím ráno brzy vstávat do práce.
- Musím chytit vlak... - Takže kdy?
Ráda bych byla doma v jedenáct večer.
Jasně, žádný problém.
- Kdybychom se vrátili v jedenáct... - Takže třeba kolem šesté?
To by bylo super.
Na co bys chtěla jít?
- Mám ráda plody moře. - Píšu si.
- Jestli ti to nevadí. - Je to dobrý nápad.
- Díky. - Něco najdu.
Moc děkuji.
HANA KIMURAOVÁ PROFESIONÁLNÍ ZÁPASNICE
ZAČÍNAJÍCÍ KOMIK
EMIKA MIZUKOSHIOVÁ UNIVERZITA J. F. OBERLINA
OSOBNÍ ASISTENT
VIOLETTA RAZDUMINAOVÁ MODELKA
PODNIKATEL
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
JUTENDŽI, TOKIO
Jak ses měla, Hano?
- Vyděsil jsi mě. - Promiň, že jdu pozdě.
Je to docela daleko, vezmeme si taxi.
- Pojď. - Myslela jsem,
že přijdeš z druhé strany.
- Dívala jsem se tam. - Promiň.
- Ráda tě vidím. - Vezmeme si taxi.
Dobře.
Dobrý den! Díky.
- Připraveni? - Ano, můžeme.
- Nemrzne? Je velká zima. - Souhlasím.
- Promiň mi to. - To nic.
CITRUS
- Díky za pozvání. - Za málo.
- Ráda jsem šla. - Nápodobně.
- Moc dobré. - Horký čaj je skvělý.
- Mám rád život bez alkoholu. - Nápodobně.
Kdy jsi skončila v práci?
Focení trvalo asi do šesti večer
a udělali mi šílený make-up.
Natáčela jsi hudební videoklip?
- Jo. - Vzpomínám si.
Takhle jsem vypadala.
- Páni, to je síla! - Nemohla jsem s tím přijít...
Sluší ti to.
- Díky. - Vážně ti to sedlo.
Sundala jsem to, takže promiň, jestli vypadám hrozně.
Teď žádný make-up nemáš?
Jen barevné čočky a obočí.
Bez make-upu vypadáš úžasně.
- Tak do toho. - Dobře.
Mňam...
- Výborné. - Souhlasím.
Vypadá to skvěle. Zbožňuju pohankovou sobu.
- A je bez lepku. - Přesně tak.
Co pro tebe byl...
ten nejhorší zážitek v životě?
Nejhorší zážitek?
Hned v první společnosti, pro kterou jsem pracoval.
Šel jsem tam hned po škole
a byla to jedna z nejtěžších situací, ve kterých jsem byl.
Proč to bylo tak složité?
Nevycházel jsem se šéfem.
Aha...
Křičel na mě každý den.
To je hrozné.
Ale byla to inspirace pro můj současný byznys.
Takže to nakonec dobře dopadlo.
Respektuji, že si někdo vybere dovednost nebo službu, ve které se zlepšuje.
Má to své kouzlo, ale není to jediný způsob.
- Samozřejmě. - Ta práce mě to naučila.
Moje společnost vlastně nabízí
únik ze světa kariérních očekávání.
- Vytváříme lidem cestu ven. - Aha.
Jsi dobrý člověk, šéfe.
- To si myslím. - No...
- Máš soucit. - Já jen...
Nechci, aby ostatní museli zažít bolest, kterou jsem si prošel já sám.
- Promiňte! Účet, prosím. - Jistě.
- Výborně. - Díky.
- Nech to být. - Kolik to je?
- Vážně, nech to. - Ne, bude to stačit?
- Je mi třicet. - Ale...
Nezruinuje mě to.
- Moc děkuji. - Není zač.
- Díky za večeři. - Nemáš zač.
Kdykoli.
- Bylo to výborné. - Rád tě kdykoli pozvu.
ŠIBUJA, TOKIO
EXIT INC.
- Začneme? - Můžeme.
Takže meeting začíná.
- Kde chcete začít? - Ano.
TOSHIYUKI NIINO PODNIKATEL
Máme prosinec.
2012: VYSTUDOVAL NASTOUPIL DO SOFTBANK
Začíná rozdávání vánočních bonusů.
2016: NASTOUPIL DO CYBERBUZZ 2018: ZALOŽIL EXIT INC.
NEZADANÝ 1 MĚSÍC
Řada lidí bude chtít odejít
po obdržení bonusů.
Vzhledem k tomu můžeme očekávat nárůst poptávky.
Takový trend očekáváme, takže to mějme na paměti
a odpovídejme rychle.
Zvládneme to.
SAKURAŠINMAČI, TOKIO
- Ahoj? - Čau, co je?
- Musím ti něco říct... - A co?
Znáš Terrace House?
Myslíš můj oblíbený pořad?
Vybrali mě tam.
Cože? Vážně?
- Kecáš. Myslíš to vážně? - Jasně.
Nemám moc zkušeností se vztahy. Chodil jsem do chlapecké školy.
Já vím.
Jak bych se měl chovat? Měl bych být aktivní?
Jako tvůj starší bratr ti dám dobrou radu.
Vrhni se do toho. Po hlavě.
- Takže budu zvát všechny. - Přesně tak.
Jdi do toho a nepřestávej, dokud nebudou
- výsledky. - Výsledky, rozumím.
Už mám nejvyšší čas.
- Jo, prašť do toho. - Ať to sviští.
SANGUBAŠI, TOKIO
- Úžasná kočička. - Roztomilá, že?
Kdy začnu hlídat?
- Zítra. - Zítra?
- Kdy se stěhuješ? - Zítra.
A co práce?
Budu pracovat jako obvykle.
- Jako obvykle? - Budu dojíždět z Terrace House.
Jasně.
- To zní dobře. - Mám ráda obě mé práce.
Snad se tam pro mě najde
někdo okouzlující.
- To je krásná představa. - Jaký je tvůj typ?
Někdo vášnivý.
A štědrý.
To říkáš už hrozně dlouho.
- Už od... - V tom neustupuješ.
- Nejvyšší priorita. - Chápu.
- Někdo starší? - Myslíš, že tam někdo bude?
- Možná ano. - Taky si myslím.
Snad někoho potkám.
Dám do toho úplně všechno.
- Jupí! - Jsou tu noví spolubydlící!
- Konečně jsou tu. - Hurá!
- Ten chlapec byl fešák. - Souhlasím.
- Určitě je o něj zájem. - Přesně tak.
A přichází i žena.
- Je mladá. - Ano.
- Jde s dobou. - Obě ramena venku.
Nevěděl jsem, kam se dívat.
Koukej na ramena.
- Přesně tak. - Že ano?
Bylo by to slušné.
- Když jsou venku, měl by ses podívat. - Přesně.
A máme potvrzeno:
Emika a Tupas spolu chodí a opustili dům.
Ale co si myslíte o rozhovoru z předchozího večera?
Mezi ní a šéfem?
Ano, šéfem alias Taťkou.
Říkala: „Nikdy nevíš, může mezi námi přeskočit jiskra.“
- To se mi líbilo. - Tobě taky?
To jsem od Emiky čekala.
- Chápu. Sedí to k ní. - A teď je pryč.
- Ano... - A už nebude.
Normálně se tohle před partnerem neříká.
- Navíc spolu sotva začali chodit. - Přesně tak.
- Vytváří to nejistotu. - Nech to na Emice.
- Úžasné. - To se mi na ní líbí.
- Sedí to k ní. - Chtěla bych vidět víc.
A je to ještě lepší, protože je to pravda.
- Je to naprosto upřímné. - Máš pravdu.
Šéf šel na rande.
- Ano. - Na plody moře.
V minulosti se mu zřejmě nedostávalo moc pozornosti od žen.
- Zajímavé... - No...
- Až do teď. - Tak proto ho mám rád.
Ale je to bohaté děcko ze Zuši.
- Vyrostl v bohatství. - Tak je to.
Tak to začalo, ale teď má vlastní firmu.
Začíná sám sobě věřit.
- Co se týče lásky. - Chápu.
O své práci mluví do detailů.
Jako kdyby četl scénář.
Jako v reklamách, které hrají v taxících.
Zní jako chodící reklama.
- Jako reklama z BizReach. - Jo, BizReach.
Divím se, že nikoho ještě přímo neoslovil.
„Exit je tu pro vás.“
„Exit...“
Ještě jsem úplně nepochopil atmosféru. Vivi se asi baví.
- Já nevím. - S Vivi se něco děje.
- Spolupracovala. - Požádala, aby byli zpět do 23:00.
Přesně tak!
Co víc, chtěla vědět, kdy rande skončí.
Řekla: „Pokud to půjde, chci být doma brzy.“
Vypadal zaraženě a začal hledat restaurace.
- „Takže v 18:30?“ - „Šlo by v 18:00?“
Šéf se mi zamlouvá.
- Už? - Právě teď?
Je vtipný. Zvedne mi náladu, když se objeví.
Co bys dělala, kdybyste žili spolu a on rozhasil nastavení termostatu?
Seděl by tam s rudým obličejem.
Nastrkala bych mu do pusy kostky ledu.
- Co to povídáš? - Jak tě to napadlo?
Udělala by sis z něj nádobku?
On by se zmohl jen na ubohé: „Studí to.“
- „Fakt to studí.“ - Odporoval by vůbec?
Ahoj.
Ahoj, jsem nová spolubydlící.
Jasně...
- Pojď dál. - Dobře.
Vivi!
- Co je? - Už je to tady.
- Co je? - Už je tady.
- Kdo? - Pojď dolů.
- Ahoj! - Ahoj.
- Ráda vás poznávám. - Nápodobně.
- Jmenuji se Yume Yoshidaová. - Ahoj, Yumi.
- Je to „Yume.“ - Yome?
- Yume, jako japonsky „sen“. - Sen. Chápu.
- Těší mě. - Nápodobně.
- Ráda tě poznávám. - Posaď se.
Promiň za nepořádek...
- Posaď se. - Ráda vás poznávám.
- Jsem z toho nervózní. Hana? - Já jsem Hana.
- Těší mě. - Máš studené ruce.
- Já jsem Vivi. - Vivi? Moc mě těší.
- Kolik ti je? - Je mi 24 let.
- Jsme stejně staré. - Ano?
Čím se živíš?
Pracuju IT firmě, a bokem dělám přehlídky.
YUME YOSHIDAOVÁ MODELKA
- Kancelář a zábavní průmysl? - Jo, dělám obojí.
Páni. V kanceláři jsi normálně od devíti do pěti?
Ano. Jsem v kanceláři, když nemám žádnou přehlídku.
Co děláš v kanceláři?
Naše firma programuje aplikace a další věci.
- Taky hry. A pár dalších drobností. - Super.
Jak dlouho tam pracuješ?
Myslím, že to budou už čtyři roky.
A co tvá práce v zábavním průmyslu?
To dělám třetím rokem.
Takže v Terrace House...
- Proč jsi... - Proč jsem chtěla přijít?
Je mi 24 let, ale až doteď
jsem neměla žádné velké cíle nebo sny.
Miluju obě své práce.
Ale nevadilo by mi, kdybych přestala dělat přehlídky.
Nemám jasno v tom, kam v kariéře pokračovat.
Doufám, že mi tahle zkušenost pomůže najít svou pravou vášeň.
- Doufáš, že se tu zamiluješ? - Ano.
Snad tu někoho skvělého potkám.
Jaké typy se ti líbí?
Mužní chlapi.
Někdo kdo je něžný,
ale je přirozený vůdce.
Mám ráda proaktivní typy.
Ale takoví se hledají těžko.
- Dnešní muži jsou spíš submisivní. - Že jo?
Sakra!
- Co? - Cože?
- To je nový spolubydlící? Chlap? - Ale ne.
Venku je zima. Jdu tam hned.
- To je praštěný. - Bojím se.
- Když já přišla... - Bylo to stejné?
- Přijeli jsme najednou tři. - Haló?
- Ahoj, jsem nový spolubydlící. - Je to on.
- Ahoj, pojď dál. - Měla jsi pravdu!
- Ahoj. - Ahoj.
- Ahoj... - Ahoj.
- Ahoj.
- Pojď dál.
- Přinesl jsem baumkuchen. - Moc díky.
- To je hezké. - Já nic nepřivezla.
Jmenuji se Shion Suzuki.
- Shun? - Shion.
- Shion? - Ano, Shion.
Je mi 22 let.
- Letos ti bude 22? - Ne, bude mi 23.
Nám je 22, 23 a 24 let.
- Je chladno, že? - Je trochu zima.
Dám si později.
- Vypadá skvěle. - To ano.
Čím se živíš?
Ještě studuji.
A dělám modeling.
- Na univerzitě? - Jo, poslední ročník.
Studuju a dělám modeling.
STUDENT UNIVERZITY RIKKYO
- Jaký obor? - Ekonomii.
Jaký je tvůj typ... Máš přítelkyni?
Nemám. A nemám ani vyhraněný typ.
Asi někdo kdo je ohleduplný a praktický.
Aha.
S kolika dívkami jsi chodil?
- Se třemi. - Fajn.
Ale nikdy jsem nebyl ve vážném vztahu.
Chodil jsi jen se staršími ženami?
Vůbec ne...
Nevím, proč mě to napadlo.
Ale dovedu si to představit.
Chodil jsem se stejně starýma holkama, ale mám raději starší.
Rád bys chodil se staršími? Aha.
A koho preferuješ ty, Yume? Kolik jsi měla kluků?
Asi devět.
Sakra!
- Když se mi někdo líbí, neztrácím čas. - Jak to?
Řeknu na rovinu, že je chci vídat.
Pozvu je na pokec.
- Pozveš je na pokec... - „Přijď a pokecáme?“
Jo. Ptám se rovnou.
Aha.
Vaříte rádi?
- Já nevařím vůbec. - Aha.
- Ani já ne. - Chápu.
Chodila jsem na univerzitu.
Ale po dvou letech jsem skončila.
- Odkud jsi? - Z Hokkaida.
- Hokkaidó? - Vážně? Odkud přesně?
Z Furana. Znáš to? Je to na venkově.
Páni. A jak dlouho jsi v Tokiu?
Přistěhovala jsem se, když mi bylo 21.
- Aha. - Ve Furanu jsem byla na střední.
A pak jsem se přestěhovala do Sappora.
- A pak do Tokia. - Aha.
Žijí tu ještě dva další kluci, ale nejsou doma.
- Dobře. - Brzy se vrátí.
Jeden z nich je komik.
- A druhý... - Je ředitel.
- Co? - Tím myslíš,
- že má vlastní firmu? - Zdá se mi...
- Nehodili by se k sobě? - Ona a šéf?
Taky jsem si říkala.
- Ráda ho poznám. - Fakt jsem si to myslela.
Kolik mu je?
- Jasně... - Je mu asi 30? Nebo 31?
- Takže je o něco starší. - To je šéf.
Chceš vidět svůj pokoj a vybalit si věci?
Šlo by to?
Co máš dnes v plánu?
Zrovna jsem se chystala odejít.
- Hned teď? Musíš jít? - Jo.
- Musím jít. - Díky za pomoc.
Tak to jsem přišla včas.
- Abych viděla chaos. - Chápu.
- Díky, Hano. - Za málo.
Já musím v pět odpoledne taky pryč.
- Kam jedeš? - Na živé vysílání.
Tedy budu součástí živého vysílání.
- Tam jedu. - Aha.
Takže se vrátím pozdě večer.
A jsme tu. Myslím, že volná je tahle postel.
- Dobře. - Myslím, že šéf spí tady.
- Takže ta je moje? - Snad ano.
- Dobře. Moc díky. - Takže tohle...
je chlapecký pokoj.
V klidu si vybal. Nemusíš spěchat.
- Moc děkuju. - Mají tu nepořádek.
- To nic. - Nevadí ti to?
- Ani ne. - No jistě.
Tohle musí být Kaiovo.
- Nic to není. - Dobře.
- Ještě jednou díky. - Za málo.
U kluků v pokoji je takový binec!
- Jo? - Jsou to čuňata, co?
Je mi ho líto. Kai má všude krámy.
Yume, chtěla bys vidět náš pokoj?
Moc ráda.
Je to těžké, vezmu to.
- V pohodě, nic to není. - Opravdu?
Mnohem lehčí než kufry, které obvykle...
- Nosíš? - Jo.
- Díky! - Má to držadlo na straně?
Jo. Díky!
- Tak jsme tu. - Páni.
- Moc hezké. - Právě teď...
- Která je volná? - Tahle postel.
- Ta spodní? - Jo, můžeš si ji zabrat pro sebe.
Provedu, díky.
Ještě jsi nepotkala všechny kluky.
- Pravda. - Moc o nich nevíš.
Netuším.
- Máš raději starší partnery? - Pokud možno.
Další důvod, proč si budete rozumět.
- Myslíš? - Jo.
- Hodíte se k sobě. - Ano.
Taky se mu budeš líbit.
Jsou dokonalý pár.
Nemůžu se dočkat, až ho poznám.
Kdy přijde domů?
NA NATÁČENÍ - YUME. V POSILOVNĚ - VIVI
- Jakou pizzu si dáš? - Co třeba Hawai?
- Hawai... tu tropickou? - Super.
- S ananasem. - Jasně.
Jak vypadá tvůj běžný den?
No, já...
mám školu tři dny v týdnu.
- Jsi v posledním ročníku? - Ano.
- Takže už nemáš skoro žádné předměty? - Přesně tak.
Kromě toho chci
být hercem, tak chodím na kurzy herectví.
Jak dlouho tam chodíš?
Zatím teprve měsíc.
Aha, dobře.
Proč chceš být hercem?
Původně jsem si chtěl po škole najít normální práci.
V jakém oboru?
Rád cestuji, takže mě napadla cestovka.
- Rád cestuješ? - Jo.
Takový byl původní plán.
Byl, ale...
Myslel jsem, že mám poslední šanci, tak jsem šel na konkurz.
- Na konkurzu jsem vyhrál cenu. - Hustý.
A pak jsem se začal věnovat modelingu a herectví.
- Wrestlingové zápasy musí být těžké. - Moje zápasy...
Už jsi někdy wrestling viděl?
Na střední jsem hltal WWE.
Dokonce jsem je viděl i živě během turné po Japonsku.
Vážně? Já taky.
- Chodím každý rok. - Opravdu?
- Takže o wrestlingu víš hodně. - Vím.
Popularita wrestlingu znovu roste.
Taky si myslím.
- Je tu pizza. To byla rychlost. - To tedy.
- Dobrou... dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Je to výborné.
- Mňam. - Že?
Vážně dobré.
- Vítej doma! - Jsem doma.
- Kai! Ahoj. - Jsem doma.
A kdo jsi ty?
Shion Suzuki.
- Shion Suzuki? - Shion Suzuki?
- Kluci... - Sladili jsme se.
Kolik měříš?
- Měřím 185 cm. - To je hodně.
- A ty, Kaii? - Asi 180 cm.
- Vážně? - Jo.
Všichni jsou tu vysocí.
Já mám taky asi 180 cm.
- Ty děláš modeling? - Právě teď...
Soustředím se na modeling.
- Pro časopis? Který? - Jo, přesně.
- Jmenuje se Fine Boys. - Sakra...
- Šéfe... - Ano?
Co? Děsíš mě.
- Co se děje? - Jedeš po něm?
Ale kdepak, nejedu po něm.
Tak co je? Stalo se něco?
Je tu někdo, kdo je tvůj typ...
- Vážně? - Ano, vážně.
- Už je tady? - Je nahoře?
Ne, je v práci.
- Chápu. - V práci? Tak pozdě?
- Zajímavé. - Pracuje v kanceláři.
Je štíhlá
- má velké prsa... - Vážně?
- Je krásná... - Jak víš, že to mám rád?
Jsi horňák?
Vypadáš na to.
Nevzpomínám si, že bych o tom mluvil.
- Horňákům se nedá věřit. - Jak to víš?
- Neříkal jsem ti to. - Nejsou důvěryhodní.
Jsem maximálně natěšený.
- Cítím, že... - To je nebezpečné.
Yume má fakt velká prsa, co?
- Docela dost. - Je nádherná.
- Vážně? - Má perfektní postavu.
Snad přijde domů brzy.
Říkala, že přijde kolem půlnoci.
- Uvidíš ji zítra. - Pracuje dlouho do noci.
Zajímavé.
Zajímá tě některá z nich?
- Z těch tří? - Ano.
Podle prvního dojmu mě přitahuje Yume.
- Sakra. - Vážně? Budeme soupeři.
- Soupeři? Já... - Ještě jsem ji ani neviděl.
A co vy dva? To mě zajímá.
Jak je hodnotíš, Kaii?
- Hodnocení? Yume jsem ještě neviděl. - Rozhodni se podle informací.
- Podle toho, co zatím víš. - Podle zvěstí?
- Hana je pro mě číslo jedna. - Dobře.
- A ty, šéfe? - Já...
Yume je jednička.
Podle čeho?
Podle prsou.
- Hurá. - Poprvé v herně.
Budete se dívat s námi?
V tom díle ještě nejste.
- Můžu? - Jasně, mrknu se.
- I když tam ještě nejsi? - Chci to vidět.
Tak jdeme na to. Kdo je to?
To je Tupas!
- Chybí mi Tupas. - Tupas!
- Dneska jsme si volali. - Jo?
- „Vypálím vám kopii.“ - „Vypálím vám DVD.“
- Tupas je nejlepší. - Chybí mi.
- Bere práci vážně. - Snad se brzy uvidíme.
- Měli bychom naplánovat večeři. - Když pracuje, vypadá dobře, co?
- Páni! - Kam jdeš?
Na záchod.
- Nemůžeš vydržet? - Ne.
- Promiň. - To nic.
NA NATÁČENÍ - YUME
- Jsem doma. - Vítej doma.
- Ahoj, těší mě. - Nápodobně.
Dnes jsem se přistěhovala.
- Jsem Yume Yoshidaová. - Ty jsi Yume?
- Těší mě. Niino. - Taky mě těší.
Jak ti říkají?
Říkají mi šéfe, ale moc se mi to nelíbí.
Říkali mi, že je tu podnikatel.
- Jo, to jsem já. - Slyšela jsem.
- Tak mi říkají, ale... - Nelíbí se ti to?
Ne. Niino nebo Toshiyuki, jak budeš chtít.
Chápu...
- Nechám to na tobě. - Popřemýšlím nad tím.
- Možná něco s „Toshiyuki.“ - Toshi...
- Toshikun? - Toshikun. To je fajn.
- Líbí se ti to? Takže Toshikun. - Zní to dobře.
Co tvá firma dělá?
Zprostředkujeme rezignace.
- Když chtějí dát výpověď... - Děláte to za ně?
- Ve zkratce... - Řešíte celý proces?
Podporujeme klienty během celého procesu.
- Chápu. - Fajn.
Chceš si sednout? Nebo nechceš něco k pití?
- Nikdo tu není. - Dívají se nahoře na Terrace House.
- Aha. - Dnes vyšel nový díl.
Ty se nedíváš?
Chtěl jsem dodělat nějakou práci.
Tak proto ti říkají šéf.
- Dáš si pití? - Dám.
Co takhle pivko?
- Dám si. - Fajn.
- Lahváč nevadí? - Ne.
- Ty si nedáš? - Nic nevydržím.
- Já taky hned zrudnu. - Vážně?
- Možná si dám později. - Dobře.
- Další den je za námi. - Na zdraví.
- Někdo koupil lahváče, co? - Jo.
- Odkud jsi? - Z Hokkaida.
- A ty? - Z Kamakury.
Co děláš za práci?
Kancelář ve firmě.
- Chci říct, že pracuju v kanceláři. - Jasně.
Firma je z IT oblasti.
- Taky jsem dělal v IT. - Opravdu?
- V jakém oboru? - Počítačová bezpečnost.
- Aha. - A předtím ve společnosti Recruit.
- To je velká firma. - Jo, je to známé jméno.
- Pracoval jsem pro velké firmy. - Aha.
- Kdy obvykle ráno vyrážíš? - Asi v 10:00.
- To je docela brzo. - A ty?
- Kdykoli. - Protože jsi šéf?
Přesně, můžu si vybrat.
Ale taky vyrážím v 10:00.
- Můžeme jezdit spolu. - Jo.
- Máš týdenní meetingy... - To bude zábava.
- Už sis v domě zvykla? - Ne, ještě ne.
- Přijela jsem odpoledne... Jasně. - Možná si dám.
Přijela jsem asi ve tři odpoledne.
Ale musela jsem jet na natáčení.
Neměla jsem moc času.
To je jasné. Natáčela jsi nějaký pořad?
Ano, přesně tak.
Čeho bys tady chtěla dosáhnout?
- Mé cíle? - Nebo co bys chtěla zažít.
- Chci oslavit Vánoce. - Vánoční večírek bude prima.
- Obvykle se mi to nepodaří. - Ani mně ne.
- Myslím, že se už plánovalo. - Super!
- Těším se. - Jo.
Trávila jsi svátky s přítelem?
- Myslíš předtím? - Jo.
- Ano. - Pochopitelně.
- Máš teď někoho? - Ne.
- Jak dlouho jsi sama? - Asi půl roku.
Proč jste se rozešli?
- Chtěl řídit všechen můj čas. - Tenhle typ, jo?
- A já mám ráda svobodu. - Fajn.
Chceš mít čas i na přátele.
Ráda trávím čas s přáteli.
Nechci, aby vztah nějak ovlivňoval můj životní styl.
Chápu. Jak dlouho trval tvůj nejdelší vztah?
- Moc dlouho ne. Asi rok a půl. - Rok a půl?
- Je to málo? Co ty? - Je to spíš kratší doba.
Možná dva a půl roku.
To je jen roční rozdíl.
- To není tak hrozné. - Rok a půl je málo.
- Rok dělá velký rozdíl. - Asi ano.
- Sledují nás. - Co? To ne.
Pozorujete nás tak upřeně.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Vítej doma. Dobrý večer. - Jsem doma. Ahoj.
- Už je konec? - Jo.
- Skončilo to. - Bylo to super.
- Chtěl jsem to vidět. - Rád tě poznávám. Já jsem Kai.
- Yume Yoshidaová. - Těší mě.
- Ahoj. - Říkal jsi Kai?
- Ano. Kolik ti je? - Je mi 24.
- Jsi tak dospělá. - Myslíš?
Kam se poděl Ryoův magnet?
- Já nevím. - Ani já ne.
- Je pryč. - Ryo?
Utekl.
- Dřív tu bydlel. - Aha.
- Magnet s jeho fotkou. - Někdo ho vyhodil?
- Doufám, že ne. - Pořád jsi zamilovaná.
- Samozřejmě, že ano. - Jsem ospalá.
- Líbí se mi, jak jsi upřímná. - Je to vzájemné.
- Opravdu? - Možná, nevím.
Super. Líbí se mi, že tomu bezvýhradně věříš.
Chcete to řešit o Vánocích?
Takový je plán.
- Co řešit? - No...
- Směr, jakým se bude ubírat jejich vztah. - Aha.
- Jestli zapomeneš? - Ne, jestli spolu budeme chodit.
Co? To se může stát?
- Prosím? - Asi ano.
- Vážně? - Kdo ví?
Já nevím. Čas jít spát.
Myslím, že bychom měli jít.
To je hnus!
Děsivé. Viděla jsi to, Mei?
Šílené.
- To byla hororová scéna. - Naprosto.
Minulý týden jsme mysleli, že je nudný. Ale jde z něj mráz po zádech.
- Sakra! - To je změna.
Takový nepřímý kontakt přes lahev
- je moc intimní, nemyslíte? - Nelíbí se mi to.
Je to trapné. Hrozné.
Taky bych to nevydržela. Je to hrozné.
- Přesně mě to napadlo. - Sdílet lahev je přes čáru.
Vždyť se znají asi deset minut.
A navíc, všimli jste si?
Strčil si do pusy celé hrdlo.
- Fuj. - Nepřiložil si ho ke rtům,
ale celé hrdlo si strčil do pusy.
Proč, šéfe? Proč?
Když přišli ostatní, tak se začal ovládat
a hrdlo lahve jen přikládal ke rtům.
Na konci se ho už nedotkl.
- Viděli jste to? - Na konci, že?
Asi to pro něj hodně znamená.
- Děsivé. - Byla to elektrizující scéna.
Snad z toho nebudu mít noční můry.
- Možná ano, Torichan. - Můžeme se podívat ještě jednou?
- Chceš to vidět znovu? - Výměnu lahví?
- Můžeme to vidět znovu? - Nechci se na to dívat.
- A tady to je. - Jde na to.
Bude to celé hrdlo lahve?
Úplně celé!
Fuj. Proč, šéfe?
- Celé si to strčil do pusy. - Jo! Přesně tak!
Ještě jednou.
Podíváme se na to.
Pustíme si to celé.
- Jde na to. - Šéfe, ne!
Viděl jsem, jak nějaké pivo nateklo zpět.
- A teď se sotva dotkne. - Dobrý bože!
Když jsou kolem lidé, tak se ovládá.
Necumlá to.
To bylo nejhorší, co jsem v poslední době viděla.
- Že? - Chtělo se mi křičet.
Mei je velká fanynka našeho pořadu
a nemohla se dočkat, až se k nám přidá ve studiu.
Těšila jsem se.
Tušila jsi, čemu tě tady vystavíme?
Dokonce jsem snila o tom, že se do domu nastěhuji.
- Opravdu? - Ano.
Ne, je to moc nebezpečné.
- Teď už nemůžu. - Ano.
- Neměla bys. - Přešla mě chuť.
Kdyby ses přistěhovala, šéf by nosil tolik pivních lahví.
- Tady máš, Mei. - Prosím.
Lokneš si a pak se na to vrhne on.
- Fuj, to je hrůza. - Bože.
Vidět to osobně je ještě horší.
Nech toho.
Otáčel by s tím, jako kdyby foukal sklo.
Co to bude?
- Je to snad sklář? - Evidentně je to mistr řemesla.
- Bože... - Yume je
úplně dokonalá.
Kai měl radost, když ji uviděl.
- To je dobře. - Ale stejně tak i Shion.
Co když Shion skočí do akce rovnýma nohama?
- Má to v sobě? - Nevím.
Dokážu se soustředit jen na šéfa.
- Všechny zastínil. - Naprosto.
- Zrodila se hvězda. - Nepochybně.
Na tuhle chvíli jsem čekal.
Bylo to šokující.
- Jsem za něj vděčná. - Je to střelec.
Má v sobě velký potenciál.
Vážně.
Vzít si hned první den obtažené tričko.
- A ještě k tomu bílé. - Jo.
- Zdůrazňuje... - Každou křivku.
- Šokovala mě. - Mě taky.
Jak bys ji ohodnotil?
- Chceš ji hodnotit? - Řekl bych, že...
- Naprosto splnila očekávání. - Je ještě lepší, než jsem čekal.
Kdyby byla steak, byla by lahůdková.
Zdá se, že tvůj cíl je jasný.
- Uvidíme. - Zítra bys měl zkusit...
- kabedon. - To je skvělý nápad.
Ona je ten typ... už měla devět partnerů.
- Je o ni zájem. - Je na to zvyklá.
- Musíš zanechat dojem, jednat statečně. - Máš pravdu.
- Ty se vyznáš. - Víš,
- jsem s klukama celý život. - Chápu.
Když budu mít šanci, půjdu do toho.
Až se naskytne příležitost na kabedon, zkusím to.
Třeba: „Kam bys chtěla dnes jít?“
Na situaci nezáleží, hlavně pokud bude příležitost.
Třeba: „Půjdeš se mnou tam a tam, že?“
- Bum. - Je jedno kam.
Co si myslíš o klucích?
Ještě jsem nemluvila s Kaiem, takže těžko říct.
Ale Shion...
Je plachý, moc toho nenamluví.
- Nevím co si o něm myslet. - Vidím to stejně.
Ale je to fešák.
Má krásnou tvářičku.
- Vypadá jako... - Korejská popová hvězda.
Přesně.
A co šéf?
Působí jako fajn chlap.
Dovedla by sis představit s ním chodit?
Určitě ano.
Zajímá mě široká skupina lidí.
Ale zamiluju se jen do pár vybraných.
Dovedeš si představit...
líbačku se šéfem?
Líbačku?
Měla bych?
Kdyby ses měla teď vyjádřit.
Nezavrhuji to.
Pokud mě nebude odpuzovat, tak klidně.
Líbačka? A co sex?
To nemůžu, pokud toho člověka nemiluji.
Chtěla bys s ním jít na rande?
Sotva jsem ho poznala.
Ráda bych s ním strávila víc času a poznala ho.
- Takže je to možné. - Jasně.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020